<p class="text-align-justify">A Fertő-Hanság Nemzeti Park Igazgatóságunk a vele összefüggő ausztriai nemzeti parkkal együtt 1991 óta az IUCN (International Union for Conservation of Nature and Natural Resources - Nemzetközi Természetvédelmi Unió) által elismert, védelmi zónák szerint kezelt terület, melynek magterülete a legnyugatibb eurázsiai sztyepptó, a Fertő. Kiemelkedően értékes növény- és állatvilága miatt 1977-óta a Fertő-tó hazai része 1976-óta pedig a Hanságban e vidék tájvédelmi körzeti rangot kapott.</p><p class="text-align-justify">1979-ben az UNESCO-MAB Program keretében Bioszféra Rezervátummá nyilvánították. 1989-óta ramsari terület, tehát a vizes élőhelyekről szóló Ramsari- egyezmény egyik kiemelt objektuma. Nemzetközi elismertségét bizonyítja, hogy az egész Fertő-táj, szívében a magyar és osztrák nemzeti parkokkal, s a part-menti településekkel körülölelve az UNESCO Világörökség Egyezménye (World Heritage Convention) 2001. december 13-i döntése alapján világörökség rangot kapott.</p><p class="text-align-justify">Ezt a csodálatos magyar tájat természetvédelmi szempontból felügyelő, gondozó-kezelő, kutató, a környezeti nevelés elvei szerint oktatással és bemutatással feltáró intézmény a mi Igazgatóságunk.</p><p class="text-align-justify">Igazgatóságunk látja el a Pannonhalmi Tájvédelmi Körzetben is a természetvédelmi feladatokat, ahol a táj legnagyobb kulturális értékeként a szintén világörökség rangot elnyert Bencés Főapátság magaslik.</p><p class="text-align-justify">A Szigetközi Tájvédelmi Körzetben a Duna megmaradt ártéri-hullámtéri élővilágának megmentéséértis folynak munkálatok, s különös természeti-táji értékként a Soproni Tájvédelmi Körzet fenntartása/kezelése is a tevékenységünk körébe tartozik.</p><p class="text-align-justify"><strong>Fertő-Hanság Nemzeti Park területi felosztása:</strong></p><p class="text-align-justify">A Fertő-Hanság Nemzeti Park területe négy részre osztható. A Fertő-táj foglalja magába a Fertő-tavat, a körülötte elterülő, helyenként több kilométer széles nádast, a part mentén található szikes réteket, mocsár- és lápréteket, illetve a Fertőmelléki-dombsor egy részét. A Fertő-tájtól nyugatra helyezkedik el a Hanság-medencéje, mely egykor összefüggő vízrendszert alkotott a Fertővel. A Hanság medencéje két részre oszlik, amelyeket ma Dél- és Észak-Hanságnak nevezünk. A Hanságtól délre található az ún. Tóköz, amely két kisebb területre osztható, a Barbacsi-tóra és környékére, illetve a Fehértó környéki területekre. Végül a nemzeti parkhoz tartozik a Répce-menti területek is, amelyek a Répce szabályozatlan, Nagygeresdtől Répceszemeréig tartó szakaszát takarják.</p><p class="text-align-justify">A következőekben megkíséreljük a teljesség igénye nélkül bemutatni a nemzeti park fontosabb területeit és az ott található természeti értékeket.</p><p class="text-align-justify"><em>A Fertő-tó és a nádas</em></p><p class="text-align-justify">A Fertő magyar oldalának nagy része nádas mocsár. Az összefüggő mocsárvilágot csak a belső tavak, valamint a közlekedés céljára létrehozott vízi utak (csatornák) hálózata töri meg. A növénytani szempontból nem túlzottan változatos nádasok között kisebb nagyobb foltokban gyékényes és telelősás állományok, a part menti területeken pedig magassásosok találhatók. A növényfajok közül a vízi gerincteleneket fogyasztó közönséges rence mellett a belső tavakon előforduló tengermelléki kákát emeljük ki. A viszonylag szegény növényvilág azonban rendkívül gazdag állatvilágnak biztosít élőhelyet.</p><p class="text-align-justify">A több száz gerinctelen faj közül a lápi szitakötő, a díszes légivadász vagy a rejtett életmódot fojtató farkos állaspók emelhető ki. Hazai és nemzetközi viszonylatban is kiemelkedő a tó halfaunája. Az elmúlt évtizedek kutatásai során 35 fajt mutattak ki a tóból, amelyek közül az inkább csak természetvédelmi jelentőségű réti csík emelhető ki, de jelentős a horgászatot kedvelők számára érdekes nyurga ponty, compó, csuka és süllő állomány is. A tó kétéltű és hüllő állománya országos jelentőségű, békák, gőték, unkák, varangyok tízezrei fejlődnek a nádas mocsárban és vonulnak keresztül minden évben a fertő-parti közúton.</p><p class="text-align-justify">Kétségtelen azonban, hogy a területen előforduló természeti értékek közül a leglátványosabb élőlények madarak. Kiemelkedik ezek közül a több mint 700 párral fészkelő nagy kócsag, a százával költő nyári lúd és a szintén nagy számban itt lévő vörös gém. Rendszeres fészkelő a kanalasgém, a bölömbika, az üstökös gém és a törpegém, az üstökös réce, valamint a ritka cigányréce is. Nádi énekes madárfajok nagy számban vannak jelen, ezek közül a jelentősebbek a sitke, a barkós cinege, a kékbegy, a nádirigó, a nádi tücsökmadár vagy a cserregő nádiposzáta.</p><p class="text-align-justify">A Fertő jelentősége nemcsak a fészkelő madárvilág számára kiemelkedő. Madarak tízezreinek jelentős gyülekezőhelye a madárvonulás során. A tömegesen vonuló fajok közül csak néhányat említve: több tízezres csapatokban jelennek meg minden tavasszal és ősszel, enyhébb teleken át is telelve az ún. északi ludak, őket a rétisasok követik északról. Vonulási időszakban böjti récék és csörgő récék nagy tömegei gyülekeznek a vizeken, míg ősszel és télen a nádasokba akár százezres csapatokban húznak be az ott éjszakázó seregélyek.</p><p class="text-align-justify"><em>A szikes puszta és a szikes tavak vidéke</em></p><p class="text-align-justify">A Fertő-tó keleti partján található mélyebb fekvésű területek egykor a Fertő árterületei voltak. Valószínűleg csak a vízrendezések után alakultak, a Fertő szikes vizével összeköttetésben lévő talajvíznek köszönhetően, szikes pusztává. A sótartalom koncentrációjától függően szikes növényfajok fordulnak elő ezeken az élőhelyeken, mint például a sziksófű a sziki útifű, sziki üröm és tengerparti kígyófű, a sziki budavirág vagy a réteket szeptemberben tízezres állományával lila szőnyeggé varázsoló sziki őszirózsa. Külön érdemes megemlíteni a fokozottan védett a pókbangót, amelynek több ezer töves állománya él itt.</p><p class="text-align-justify">Gazdag a szikes puszta állatvilága is. A védett szongáriai cselőpók mellett jelentős állománya él itt az ürgének. A füves élőhelyek közé ékelődve több, időszakos vízborítású, sekély vizes, részben szikes tó is található (Cikes, Borsodi, Nyéki szállás, Paprét), amelyek az 1990 óta folyó vizes élőhely-rekonstrukciók eredményeképp alakultak ki. A 600 hektáron megvalósult élőhely-rekonstrukció a Fertő-tó egykori áradásai után visszamaradó tocsogós, sekély vizes területeket próbálja helyettesíteni, amelyek a szabályozások után megszűntek.</p><p class="text-align-justify">A sekély tavak kétségkívül a nemzeti park leginkább látogatott területei, hiszen a nyílt vidéknek köszönhetően, az ott lévő kilátókból a változatos madárvilág nagyon jól tanulmányozható. Nemritkán egyszerre 40-50 faj figyelhető meg, szinte az év bármely szakában. A sekély – átlagban csupán 30-40 cm-es vízzel rendelkező, nyár végére kiszáradó tavak fontos gyülekező, vonuló, táplálkozó, fészkelő, vagy éppen éjszakázó helyei a különböző madárfajoknak. Az ún. parti madarak mellett nagy számban láthatók a különböző récefajok, de a gémek és a kócsagok is kijárnak a nádasból táplálkozni.</p><p class="text-align-justify"><em>A Szárhalmi- erdő és a környező láprétek</em></p><p class="text-align-justify">A Fertőmelléki-dombvonulat a Lajta-hegység folytatása déli irányban, alapkőzetét tekintve az ún. „lajta mészkő”. Természetvédelmi szempontból kiemelkedő értékű a Sopron és Fertőrákos között található Szárhalmi-erdő, amely a hozzákapcsolódó láprétekkel nemcsak a Fertő–Hanság Nemzeti Park, hanem az egész Nyugat-Dunántúl egyik legértékesebb területe, több tucat védett és fokozottan védett növény- és állatfaj élőhelye.</p><p class="text-align-justify">Növényzete a domborzati viszonyok, a talajmélység és a talajtípusok változatossága miatt mozaikos, de egyértelműen az erdők dominálnak. Kontinentális jellegű klímazonális erdőtársulása a hegyvidéki gyertyános-kocsánytalan tölgyes, mellette gyakoriak a cseres-tölgyesek. Kifejezetten fényigényes és melegkedvelő élőhelyei a dombságnak a molyhos tölgyesek és a száraz gyepek felé átmenetet képező meleg erdőszegélyek. Az erdőket nagyszámú elegyfaj, például a vadalma, a vadkörte, a madárcseresznye, a nagylevelű hárs, a barkóca-, a lisztes- és madárberkenye színesíti. A fényben gazdag erdőkben dús cserjeszint alakult ki, amelyben a legtöbb hazai cserjefaj előfordul, a tömegesen jelen levő húsos és veresgyűrű som, a kökény, a csíkos- és a bibircses kecskerágó, a mogyoró és a sóskaborbolya. Védett cserjefajunk a sziklai benge a fertőrákosi kőfejtéseken, rézsűkön érzi jól magát.</p><p class="text-align-justify">Az erdők védett növényfajai, például a madárfészekkosbor, a tarka nőszirom és a bíboros kosbor, mellett több helyen tömeges a gyöngyvirág.</p><p class="text-align-justify">Az erdők között részben a talajviszonyoknak, részben a korábbi legelő-gazdálkodásnak köszönhetően értékes lejtősztyeprétek és sziklagyepek alakultak ki. Itt él a fokozottan védett, ritka légybangó is. Közvetlen környezetében, de más élőhelyen, a nyirkos erdőkben, mészkedvelő tölgyesekben vagy bokorerdőkben él a kipusztulással fenyegetett másik fokozottan védett orchideafajunk, a boldogasszony papucsa. Tavasszal nagy tömegekben nyílik a leány- és a fekete kökörcsin, a tavaszi hérics, a vitézkosbor, a sömörös kosbor, a szúnyoglábú bibircsvirág, a piros- és a fehér madársisak. Nyáron a sárga, a borzas és az árlevelű len együttes virágzásában gyönyörködhetünk, míg ősszel virágzik a prémes tárnicska.</p><p class="text-align-justify">Az erdei pocsolyák és keréknyomok biztosítanak szaporodóhelyet a barna varangy és az erdei békák tömegeinek, míg a tisztásokon gyakran találkozhatunk napozó fürge gyíkkal, zöld gyíkkal, erdei siklóval és rézsiklóval. Az erdő csendjét fülemüle, citromsármány, csuszka, barátka és más énekesmadarak hangja veri fel, a fákon zöld és szürke küllő, valamint fekete harkály kapaszkodik. A ragadozó madarak közül az egerészölyv, a darázsölyv és a kabasólyom fészkel a Szárhalomban.</p><p class="text-align-justify">A dombság lábainál láp- és mocsárréteket találunk, amelyek közül kiemelkedő értéket képvisel a Kistómalmi láprét. Egyedül itt él hazánkban a fokozottan védett „rovarevő” lápi hízóka és a sápadt ujjaskosbor, de előfordul a hazánkban csak néhány helyen előforduló, hagymaburok kosbor is. A mindössze három hektáros területen kimutatott 19 faj közül megemlíthetjük még a posvány kakastaréjt, a mocsári nőszőfüvet vagy a fehér májvirágot, amelynek több ezres állománya él itt.</p><p class="text-align-justify"><em>Hansági láprétek, mocsárrétek és láperdők</em></p><p class="text-align-justify">Az egykor több ezer hektár kiterjedésű nyúlfarkfüves láprétekből és kiszáradó kékperjés láprétekből ma már csak néhány száz hektár maradt meg az Észak-Hanságban. A megmaradt és ma is kiszáradással veszélyeztetett, de rendkívül fajgazdag, lápréteken jellemző védett növényfaj a lápi nyúlfarkfű, hússzínű ujjaskosbor, a kornistárnics és a nyári tőzike.</p><p class="text-align-justify">A magassásosok és a mocsárrétek nemcsak számos fajnak biztosítanak élőhelyet, hanem szemre is nagyon látványosak. Védett fajaik közül a nálunk gyakorinak számító, de európai szinten veszélyeztetett kisfészkű aszat vagy a védett mocsári lednek emelhető ki.</p><p class="text-align-justify">Az állatfajok közül ki kell emelni hazánk egyetlen bennszülött gerinces hüllőfaját, a rákosi viperát, amelynek stabil állománya él a területen. A faj korábban előfordult Sopron környékén és a Bécsi-medencében, de ezekről a területekről már régen kipusztult. Rendszeres és szerencsére egyre gyakoribb fészkelő faj a fokozottan védett haris, de megemlíthetjük a szintén fészkelő hamvas rétihéját is.</p><p class="text-align-justify">A Hanságban a fás területek aránya egészen az 1960-as évekig egészen csekély volt, de több helyen fordultak elő égerlápok és a fűzlápok, illetve a mára már kipusztult nyírlápok. A lecsapolásokat követően az erdővel borított területek jelentős átrendeződése következett be, de a ma megtalálható láperdők (Csíkos-éger, Vesszős-erdő, Figurák) mindenképpen kiemelkedő értéket képviselnek. Aljnövényzetükben helyenként tömeges a védett tőzegpáfrány, szálanként találkozhatunk a szálkás pajzsikával és a fekete ribiszkével. A fészkelő madárfajok közül a fekete gólyát, az uhut, a rétisast, illetve a telepesen fészkelő szürke gémet és bakcsót lehet kiemelni.</p><p class="text-align-justify"><em>Hansági és tóközi nyílt vizes élőhelyek</em></p><p class="text-align-justify">A lecsapolásokat követően a hansági tavak többsége megszűnt, mindössze a Fehértó és a Barbacsi-tó maradt meg. A tőzegbányászat következtében alakultak ki kisebb tavak (Királytó, Tündértó és Fövenyes-tó), ezek és a lecsapoló-öntöző rendszer csatornái nyújtottak menedéket az egykori lápvilág hínár-, hal- és kétéltű fajainak. A nyílt vizes élőhelyek és a mocsárvilág helyreállítását célozzák a 2001-ben megindult hansági vizes élőhely-rekonstrukciók. A nyílt vizes élőhelyek tucatnyi növényfaja közül a kolokánt vagy a színpompás sárga szőnyeget alkotó tündérfátylat lehet kiemelni. A hansági vizekre jellemző hal a lápi póc, a réti csík, a compó, a csuka és süllő. A kétéltűek közül a kecskebéka mellett a leggyakoribb a mocsári béka és a közösségi jelentőségű vöröshasú unka. A hazánk egyetlen őshonos teknősfaja, a mocsári teknős nagyon ritka a területen.</p><p class="text-align-justify">A tóközi tavak mindig is jelentős madárélőhelynek számítottak, az elárasztott Nyirkai- és Osli- Hanyt pedig gyorsan felfedezték a költő és vonuló madárfajok. Egyes fajok vonuláskor akár tízezres egyedszámban is megjelenhetnek a területen.</p><p class="text-align-justify"><em>Répce- menti mocsárrétek és a Csáfordi- erdő</em></p><p class="text-align-justify">A Répce Nagygeresdtől Répceszemeréig tartó szabályozatlan szakaszán csaknem eredeti állapotában tanulmányozható a kisvízfolyások növény- és állatvilága, a folyó árterén található, rendszeresen kaszált mocsárrétek, és a kemény- és puhafaligetek.</p><p class="text-align-justify">Az itt található természeti értékek közül legnagyobb figyelmet mindig is a Csáfordjánosfa határában található maradvány ártéri erdő, a Csáfordi Tőzikés erdő kapta. Az öreg, 150-200 éves kocsányos tölgyek és magas kőrisek alatt kora tavasszal milliónyi tavaszi tőzike virágzik, ami csodálatos látványt nyújt, és turisták százait vonzza. A tőzikék fehér tengerét a tavaszi csillagvirág és az odvas keltike színes virágai törik meg. Az elpusztult idős fák sem maradnak az enyészetnek, hiszen korhadékfogyasztó rovarok és gombák tucatjainak biztosítanak élőhelyet még évtizedeken keresztül. Az erdei madárfajok közül a csuszka, az erdei pinty, a vörösbegy, a búbos banka vagy éppen a nagy számban előforduló harkályok emelhetők ki. Közvetlenül a Répce-mentén fehér fűz alkotta puhafaligetek találhatók.</p><p class="text-align-justify">A Répce-mente védett területein az erdők mellett nagy kiterjedésű ártéri mocsárrétek és nedves kaszálórétek is találhatók, melyek fennmaradásának feltétele az évszázadokon keresztül jellemző gazdálkodás folytatása. A színpompás és fajgazdag rétek növényei közül a védett buglyos szegfű és a szibériai nőszirom emelhető ki. A növények közül még kiemelkedő állattani jelentősége van az őszi vérfűnek, amely a közösségi jelentőségű vérfű hangyaboglárka tápnövénye.</p>